- Panebože, podívej se na to. - Ten je krásný.
- Ed mi chce k výročí koupit prsten. - Pravý?
Ne. Falešný.
- Podívej na ty drahokamy. - Klenot, který dokázal vzdorovat.
Když v roce 1707 Britové ovládli Skotsko,
přivlastnili si všechny skotské klenoty, kromě toho, na který se právě díváte.
Ten zmizel. Po 208 let byl zahalen tajemstvím,
až ho jeden kněz v Dublinu našel zakopaný pod kostelem.
Umíte si to představit?
- Všechno je to tady. - Můžu vás vyfotografovat?
- Vás s tím exponátem. - Dobře.
- Tady je foťák. - Takhle? - To je krása. Vyletí ptáček!
Nádhera.
Mohl bych? Chtěl bych jednu pro sebe.
Úsměv. A ještě jednou pro štěstí.
Krásné. Děkuji mnohokrát.
- Ahoj. Jak se máme? Nic moc? - Budeme asi muset poslat pátračku.
Prosíme pozor. Muzeum bude za pět minut zavírat.
Vezměte si své věci a jděte k nejbližšímu východu.
Hej, starouši. Příspěvek.
02.59. V noci.
Vstávat.
Colombo?
Kojaku?
Jsi tam?
Jsem vzhůru.
Vítej do party. Hlídací psi si dávaj šlofíka. Kost je volná.
- Brooksi. Měls zas ten sen. - Jakej?
Ten, jak jedu po silnici, která vede rovnou do moře.
- Nech těch keců. - Ne...
To auto nezastaví, víš? Zkouším zatočit, nic.
Pak se vzbudím, když se začínám potápět.
Ten kryt je natěsno. Nezapomeň si řeč. Dám ti znamení.
Pomoh bys mi s tím? Já to opravdu chci vědět. Co si myslíš?
Máš strach, že tě chytěj. Vidíš nebezpečí, ale nemůžeš nic dělat.
Nemám strach, že mě chytěj.
- Spíš mám strach, že se utopím. - Máš kliku, že jsi zloděj a ne rybář.
- A jak mi to pomůže? - Dva vteřinový intervaly na znamení. Počkej. Hlídač.
- Já myslel, že se na tebe můžu spolehnout. - Čistej vzduch.
Tak teď! Tři, dva, jedna...
Menší kroky.
- Ty miniochranko, chceš to udělat sám? - Tak znova. Tři, dva, jedna...
Vidíš. Teď je to na tobě.
Máte tu lupiče.
Jděte se podívat.
Nefunguje to.
- Co se sakra děje? - Uzavřete všechny východy, spusťte alarm, ale žádný posily.
- Proč ne? - Poslechněte mě.
Sakra!
Krytí je v hajzlu, utíkej.
- Teď zrovna nemám čas. - Ketchume, pojď už.
Hala se hemží poldama. Vypadni.
Kruci.
Nic moc.
Sakra.
INTERSONIC UVÁDÍ
BOENIG 747
Tak pojď, Claude...
- Poběž. - Komu jsi to řek?
Div jsem se nepodělal.
Komus to řek?
Co to má být? Vtip?
Vtip je, když ze stěn vyskáče URNA. Děsná sranda.
Řekni mi, co se stalo. A nemiř na mýho psa.
Poldové dostali tip, Brookse chytili a já nemám, co bych ti ukázal.
- A teď řekni svou verzi. - Brookse chytili.
- Doufám, že to není nabitý. - Někdo žvanil a já to nebyl.
- Takže zbejváš ty. - Co se děje?
Nic, dobrý. Uvař kafe. Hoď něco na sebe.
Nevidíš, že mám hosta? Zmiz!
Mám tě rád, kluku, jsi dobrej. Ale děláš pro mě.
- Nemůžeš vrazit ke mě domů... - Hele, jestli se tatínek nerozpovídá...
- rozstříkne se ti mozek po dlaždičkách. Pěkný, viď? - Polož toho psa!
Svou jsem nechal doma. Tak to vyklop.
Jedna, dva, dva a půl...
Je roztomilej. Takže zbejváš ty.
Asi sis měl zkontrolovat zásobník, pitomče.
Dej sem toho čokla.
Pojď sem, broučku. Táhni z mýho domu, do prdele!
- Brooks potřebuje kauci. - Pošlu mu kytku.
- Zašili ho kvůli tobě. - Kde je mý zboží?
- Byl tam blázinec, maj to poldové. - Jasně. - Takže je v pohodě?
Není, už byl trestanej. Bude to tak sedmset pade.
- Potřebuju od tebe asi tři stovky. - Vypadám snad jako Armáda spásy?
- Víš, že na tohle jsem dobrej. - Víš, na co si dobrej?
Na bolení hlavy. Ven!
Vemu ho ven.
Hodnej pejsek.
- Kdes vzal ty prachy? - Ani se neptej.
- Newcastle. - Já vím, smrdí to. Neměl jsem na vybranou.
Tři kila. To je hodně peněz. Jsi jeho oblíbenec?
- Něco na ten způsob. - Mám asi půlku. Musím sehnat druhou.
Vím, kde bydlíš.
Mimochodem... Nevím, jestli to už víš.
Co?
Ten meč jsem neodnes. Upad mi a poldové ho sebrali.
Já jsem vůbec nic neslyšel. Jako by se rozplynul.
Newcastle řek, že sme to propíchli my. Prej to nikomu neřek.
- Ty mu věříš? - Vypadal tak upřímně. Promiň.
Možná že to je takhle lepší. Nic se nestalo, jo?
Jo. Pohoda.
Musíme něco rychle sehnat.
- Víš to jistě? - Ne.
Jsi frajer...
Párkrát ti volala a tys byl pryč.
- Doufám, žes ji nevolal. - Ne. Zavoláš ji ty?
Sakra, ne. Napřed musím mít vypracovanou obhajobu.
- Kde je můj meč? - Našel jsi klíč pod rohožkou?
Nečet jsi zejtřejší noviny.
Po tom vloupání policie potvrdila,
že byl ukraden starožitný skotský meč v ceně přes milion dolarů.
- Maj ho poldové, jo? - Jo, přesně.
Držej ho v tajnosti?
- Třeba bude na dražbě na policejním plese. - Co když to nebyli pravý poldové?
- Co to sakra zase plácáš? - Pravý poldové neodcházej v půlce práce.
Tak oni nejsou pravý. Třeba jsou namalovaný?
Věřím jen tomu, co vidím. Napřed ho nemá ten kluk, teď ho nemaj policajti.
Kde teda sakra je? Víš, Brooksi, zašili tebe. Jeho ne.
Možná nás oba vodí za nos. Já toho zasranýho parchanta najdu.
Co kdybys nám řek, kdo dělal tu smlouvu a kdes vzal tu zprávu?
- Zpřerážejte mu hnáty. - Jenom klid. Počkej.
Nějaké řešení přece vymyslíme. Bez lámání nohou.
- Dej mi mý prachy a já půjdu. - Mám půlku. Druhou si můžem vydělat.
- Myslíš, že vás chci ještě vidět? - Do tří dnů jdu před soud.
- To má bejt výhrůžka, Brooksi? - To je fakt.
- My víme, že něco pečeš. - Kdo vám to řek?
No, jsi tady.
No tak, přiber nás. Ty tři kila nám strhneš z podílu.
Je to moc velký. Na to vy nemáte.
- Taková věc neexistuje. - Rozmyslím si to.
- Kdo velí? - Ty ho nemáš rád, ale to je mi fuk.
Daltry.
- Jdu ke dnu, radši se na mě vykašli. - Ty nejdeš ke dnu, brácho, jasný?
- Celý to smrdí. - Ale to my víme.
Je to...
Vítám tě v Útulku.
- Co nám to ta kočka přitáhla? - Koukám, že si pořád rád hraješ.
- Znáš je? - Asi ne.
- Chceš, abych šla s tebou? - Počkej tady. Třeba je odstraším.
Máte zpoždění.
- A štěstí, ostatní taky. - To se máme.
Tohle je ono? Ten film jsem, myslím, viděl. Backavalli, 1988.
Libanonská vláda koupila plně funkční americkou tiskárnu
i s papírem s vodotiskem a začala tisknout dolary.
Vypadaly úplně jako pravý.
Jedinej problém byl v tom, že je financovali ti špatní. Sýrie.
Chtěli zabít naši ekonomiku, tak americká finanční správa má teď nový matrice.
Dělá lepší peníze. Dají se hůř padělat.
A teď se snaží hrát na honěnou. Měněj falešný prachy za nový bankovky.
Říká se tomu sériovej oběh.
- Jednou za měsíc pošlou letadlo s novejma bankovkama za moře. - A kolik to je?
Průměrně, tak dvě tři stovky milionů dolarů.
7 lidí, to je nejmíň osmimístná cifra. Minus to, co mi dlužíš.
- Můžeš to vysvětlit? - Mám bankéře v Bělehradě, kam jde prvních 20%.
Dáme mu hotovost, čísla svých účtů. Zmáčkne pár tlačítek. Jsou to jen čísla.
- S kým děláme? - S mejma lidma. Elita.
- Proč chcete nás? - Já ne. Mě k tomu nutěj.
Daltry má režii. Jestli se vám jeho styl nelíbí, můžete jít.
- Jdete do toho? - Proč ne?
Seznamte se. To je Daltryho sestra.
- Sofie, ahoj. - To je on. - Ahoj Billy. - Vítám vás na palubě.
Je to děsně dojemný, ale stačilo.
Zasvětíme nováčky, ať můžem začít pracovat.
Javiere, Brooksi...
Práce má tři části: Vniknout do letadla, dostat se k nákladu a vyložit ho.
Začneme letadlem. 747-400. Standardní exteriér, konstrukce, nic zvláštního.
Ale vnitřek je upravenej.
Vojáci ho přizpůsobili svým potřebám a detaily máme z druhý ruky.
V době, kdy se nepoužívá, ho pronajímá společnost Kurýři koruny.
Především je navštívíme. Musí to bejt Copperfield.
- Žádný přesuny, jen obrázky, data. - Winky, řekni jim, co máš ty. - Dobře.
Databanka je na západní straně v pátým patře.
Je tam hlavní vchod a dva vedlejší. Vedou přímo k vnitřnímu schodišti.
Není tam alarm, ale mají kamery. A dva noční hlídače, ale tlustý.
- A... dva rotvajlery. - Dva co?
Psy. Veliký.
Hej, tu máš. Tak vidíš.
Jak se jmenuješ? Fifinka? Pojď na véču.
Východ pět. Doprava. Třetí dveře vlevo.
- Doufejme, že máme všechno. - Daltry.
Pak si můžem vymyslet, jak se vlámeme do trezoru.
Dveře z dvanáctipalcové oceli, identifikace hlasem a otisky prstů.
To nepodfoukneš.
Když si nahrajeme hlasy a zfalšujeme otisky prstů, zvládneme to v pohodě.
To by šlo. Takže jsme ve druhým patře.
Deset digitálních sériových alarmů s kódem, který denně mění.
Tak moment...
Brooksi, ty jsi navrhnul dekodér pro tu práci v Syrakusách. Použijeme ho.
Ale to byl jeden vstup. Tohle je víceúrovňový systém s rotačními vstupy.
No, a co má, bejt? Hlavně ať funguje.
Netloukli ho vaši po hlavě, když jste byli malý?
Pak se musíme dostat do letadla.
Pro všechny transatlantický lety vařej v jedný kuchyni.
Javier, v tom podniku naštěstí dělá. Máš slovo.
Díky. Přímou cestou to určitě nejde.
Takže to musíme zvládnout fíglem. Máme dvě přepravky na jídlo pro posádku.
Posádka mívá dva až čtyři členy plus pár strážců.
A jedí třikrát za let. Je to normální Trojskej kůň.
No jo...
No tak...
Připravená?
Ach bože.
To je asi ano.
- Pochopil tu někdo, co říkal? - Ano, rozuměl jsem dobře.
Dobře. Pokud jde o nás ostatní, Ketchume,
- slyšel jsem, že máš pár hraček, který by se mohly šiknout. - Něco zařídím.
- Kdes to vzal? - Starej Tupolev Tu-20.
Není to přesně to samý jako 747, ale skoro...
- A bude to fungovat? - Nikdy jsem to vlastně takhle nezkoušel, ale jo.
Mělo by.
Couvni trochu.
Tak jo, Billy.
Tohle se nestane. Doufám.
Jestli se to rozhodneme sestřelit, tak jsme za vodou.
Je to první pokus. Věř mi!
Ano?
Tak co, nesete večeři?
A konečně, vykládání. Předpokládáme dvě až tři palety
asi tak metrákový, takže je budeme muset rozdělit do menších pytlů.
Devět palců vysoká hromada dolarovejch bankovek je sto tisíc dolarů.
Deset hromádek v takhle vysokým bloku. To už je milion dolarů.
V jednom pytli budete mít asi osm až deset milionů. Neberte víc než unesete.
Kdyby se cokoliv zvrtlo, ztratíme se na nočním nebi.
Tak Brooksi, o co jde? Jakej v tom bude rozdíl?
- Věř, vždycky věř. - Věřit, jo? - Jo?
Skoro, ale nemůžu s tebou tak docela souhlasit...
kvůli mondus rotundus. Ví tu někdo, co to je?
Kdokoliv? Ty to víš?
- Vampýr, netopýr. - Přesně tak. Neviditelnej dravec.
Nejradši loví spící dobytek. Slinama krávě znecitlivěj kůži a pak se nacpe.
Odletí s plným břichem a kráva celou noc spí.
Ta 747 je naše kráva. A my jsme díky panu Newcastleovi...
vampýr.
Neviditelnost! To je klíč k týhle práci.
Když jsme s Brooksem pracovali s tvým bratrem, tak před 7-8 lety.
- Ty si nás vůbec nepamatuješ. - Proč bych měla?
Prostá slušnost. Víš, když někdo řekne, že si tě pamatuje a ty lžeš.
Řekneš: "Jo, už si vzpomínám."
- A ty, jsi nikdy nechtěla bejt normální? - Já jsem normální.
Myslím normální nákupy, kluci, randění. Místo vykrádání sejfů a mávání flintou.
- Chodím ven. Dělám kdeco. - Jen kradeš.
- Mám přátele. - Máš komplice.
Víš, v čem je tvůj problém? Že potkáváš moc tobě podobnejch lidí.
- Vidíš to? - Ne. Co mám vidět?
- Promluv si s ní. - To nejde. Co mám říct?
Řekni jí...
- ...vážně. - Ahoj. Co se děje?
Jen dávám mladýmu školení, jak zacházet se ženskou.
- Šach mat. - Co? Ne, to je španělsky.
- Já ani nemluvím... - Otevři šrajtofli.
Doopravdy?
- Dobrá parta. - Ujde to.
- Jsi nervózní? - Sakra, jo.
A co jsi mi vždycky říkal?
-Když nic nechceš, nic nemáš. Když něco chceš... - třeba budeš mít štěstí.
S Ketchumem jste byli skvělý. Je dobrej.
On to dělal sám. Jako ty.
Všichni maj nalito? Dobrý.
- Tak na úspěch! - Perfektní.
Nejlepší jsem schoval. Snad ji otevřeme za 48 hodin,
jestli pán bůh dá a připijeme si znova.
Tohle jsou nejlíp uložený peníze, který jsem kdy utratil.
Podíváme se do historie. Peníze jsou malý zelený papírky...
který se stejně pořád stěhujou.
Tak Strejčkovi Samovi odlehčíme peněženku, hoši.
Tak na úspěch! Na zdraví!
Let 239 přistává na runway 7. Uvolněte 17. Blok.
Dvě hodiny. Přesně.
Tak jo, hoši. Nashle na druhý straně. Máte zelenou.
Linka 328 z Frankfurtu bude asi o 30 minut opožděna.
Opakuji. Linka 328 z Frankfurtu bude asi o 30 minut opožděna.
- Čas vybrat peníze. - Měl jsem ve Vegas štěstí.
Radši si výhru schovám, než ji najde Strýček Sam.
- Co to je za kočku? - Nová. První směna. Já ji už zkrotím.
- Ty to nikdy nevzdáš, Mathesone? - Agentko Glazeová. Seržant McCoy.
- Jak dlouho se mnou létá? Posledních šest letů? - Asi šest.
Nehrajte s ním karty a nepředstavujte mu sestru.
- Neměli bychom to dát do trezoru? - Jasně. Jdeme na to.
Jorge. Urgentní kargo. Jižní terminál. Jdeme nakládat.
Tady řídící věž. Dvojko, slyšíš mě? Předám ti 747.
- Promiňte, pane Davisi... - Sakra.
- Máme problém s vaším letovým plánem. Máte chvilku? - Jistě. Co se děje?
Dobrý? Můžem?
- Co je? - Musím čůrat. - Už je pozdě.
Dvojka na pozici.
- Promiňte. Dan Caldwell, zpravodajská služba. Vy tomu velíte? - Jo.
- Řekněte mi, pracuje pro vás Jorge Martinez? - O co vám jde?
Víte, že zaměstnáváte ilegálního přistěhovalce s falešnými doklady?
- To myslíte vážně? - Ano. Přiveďte ho, prosím.
Jorge. Pojď sem, prosím tě.
- No? - Ten pán chce s tebou mluvit.
To je přece směšný! Sám jsem to vypsal. Před deseti dny!
- Bohužel, v počítačích to není. - A co to přesně znamená? - Mně je to jasný.
Kdybyste se mnou zašli dozadu, můžeme to sepsat znova a pak...
Cože? Chcete to celý psát znova? To myslíte vážně?
Ne, to je blbost. To je nepřijatelný. Je to váš bordel.
Pane, váš tón se mi nelíbí, takže pokud chcete odletět ještě tenhle měsíc...
Tak jo... Tak zasranej tón?
- Takhle zacházíte se zákazníkama? - Pánové, prosím...
Můžu něco navrhnout?
- Lhal jste o svém povolení? - Šéfe, nedovolte mu to.
Pracuju pro vás tvrdě, vždyť víte.
- Mám tři děti a potřebuju práci, prosím. - Že s tím vlastně nemá nic společného?
Zadržte ho! Nevím, co říká, ale nic dobrého to není.
Tohle mě bude bavit.
Udělejte pro mě něco. Budu muset napsat zprávu.
Bylo by skvělé, kdybyste mohl vyhrabat všechno, co o něm máte.
Rozpisy, výplatní pásky, prostě úplně všechno, ano?
- Já nevím co mám říct. - Ničeho se nebojte.
- Někdy prostě proklouznou roštem. - Jdi mi z očí.
Jak jsi mi to řekl?
Tady máte.
Prostě ten letový plán nějak vyplňte a my ještě můžeme stihnout to zasedání.
- Není to přesně podle předpisů, ale do hodiny odletíte. - Skvělý.
- A díky za trpělivost. - Rádo se stalo.
Falcon 269, kontaktujte věž na 2391.
- Co mám říct? - Improvizuj.
Tady Falcon, co se děje? Přepínám.
Můžete odstartovat z šestky. Jak jste na tom?
Provádíme druhou předletovou kontrolu. Opozdilo se nám pár cestujících.
- Zůstaňte na příjmu, prosím. - Rozumím, Falcon.
Kontaktujte věž na 2391 pro pořádek.
- Matheson, Jerry V. Ověřeno. - Santiago, 9-11.
Identifikace souhlasí. Vložte kód.
- Trezor je zamčený. Sekvence spuštěna. - Zopakujem si to v Ženevě ve 4.00.
Pánové...
- Dneska je krásně. - Měla by to být klidná cesta.
Kdybyste něco potřebovali, stačí houknout.
- Jo, já vím. - Tak jo.
Tak jdem.
- Dobře, Billy. Odlep se. - Máme zpoždění. - Dobře.
Volám 5-0-5. 10-11 ve směru 3-6-3. Pokračujte na PHI, uvolněte ranvej 2.
Rozumím, věži. 505, končím.
- Falcon 269, obraťte doleva o 275... - Falcon 269, směr, 3275...
Falcon 269, je velký provoz, čekejte,
- PH tým 6. Falcon 269, číslo dvě. K odletu. - Rozumím, 269 čeká.
- Není ti nic? - Mám blbej pocit. Malý letadla.
Ještě že jsi zloděj a ne pilot.
- Letová kontrola. - Jo.
Klapka šest.
Věž, ozvěte se. 505, jsme připraveni k odletu.
505. Máte volno na PHI ranvej 3. Šťastnou cestu.
Děkuju, věži, 505 končí.
Tady kapitán Miller. Vítám vás na palubě.
Máme dobrý vítr. V Ženevě bychom měli přistát podle plánu.
Kdybyste něco potřebovali, stačí říct.
- Tak jak se vám tu líbí? - Je to fajn.
Udělejte si pohodlí. Je to dlouhý let.
Já si vždycky nechávám papírování na poslední úsek.
Boeing 747, královna nebes.
Víte, kolik stály, když se začínaly vyrábět?
- Ne. - Hádejte.
160 milionů dolarů.
Víte, kolik lidí se do toho dokázalo nacpat najednou? Hádejte.
687, uprchlíci z Etiopie.
Při přistání jich bylo o tři víc než při odletu. Víte proč?
Během letu se narodily tři děti.
Vám to teda zapaluje.
Víte, že 747 se ve světě používají víc než jiná letadla?
- Kdybyste to přesně spočítala... - Zajdu si pro kafe. Chcete taky?
- Jo, to zní dobře. - Ne, seďte.
- Já ho přinesu. - Určitě?
- Samozřejmě. Prosím, seďte. - Dobře.
- A věděla jste, že těchhle hračiček je 4x tolik co ostatních? - Prosím.
Díky.
Uvidíme se vepředu.
Díky.
Poklad 505, všude je bezpečno. 37.000, 460 uzlů, končím.
- Máš něco? - Slabota.
- Vážně? - Už je mám.
Billy, vzbuď je.
- Brooksi. - Ketchume, jdeme.
- To je celý on. - No tak, Ketchume, jdeme.
Stůj, policie. Ani hnout.
- Ozvěte se. Pěnkavo, tady Havran. Slyšíte mě? - Slyšíme. Jak jsi na tom?
- Mrznu. - Jak jsi na tom s prací? - V pět budu hotová. Jde to dobře.
Dobře, slyšíme.
- Zase jsme tady. - To bych neuhod.
- Dobrej pocit, ne? - Jo, to jo.
- Půjdu si protáhnout nohy a provětrat hlavu. Vezmeš to? - Jo.
- Co si dát něco k jídlu? - Jo, zařídím to.
- DPI deaktivován, můžete se přiblížit. - Rozumím. Jsme nepřemožitelný.
Ketchume, jde se.
Pěnkava, spusť to.
Ať to funguje.
To se jí nelíbí.
- Jsou turbulence vždycky tak hrozné? - To není turbulence.
- Co se děje? - Vysunul se nám podvozek. Nezatáhnu klapky. - Jdi s ní dolů.
- Nemůžem letět blíž? - Počkej si a uvidíš.
- To není dobré, nemluví to se mnou. - Uber ještě 5%. Udržuj je na 10.
Tak jdeme ven.
Jsme na desítce. Zkus je zatáhnout.
Pořád nic.
- A pěkně v klidu. - Dekomprese!
- Budeme muset přepnout na manuál. Uvidíme, co to udělá. - Drž to.
- Počkej. Míříme rovnou do trysky. - 1100 stop. Co mám dělat?
- Zpětný klapky. - Dobře, uvolňuju klapky. - Ne, brzdi.
- Mluv se mnou... - Počkej, tady to je.
Podíváme se do systému. Už to mám. Nižší úroveň, střední tvarový podélník.
- Zavolám na centrálu, zatím to vem. - Beru.
Haló, centrálo. Tady Poklad 505, máme mechanickou závadu na zařízení.
Žádáme o přednostní přistání.
- Blíž už se nedostaneme, dělejte. - Dobře, Bille. Vem ty dveře.
- Zkus to znova. - Brooksi, jisti mě.
Drž to pevně, uděláme díru.
Běž domů!
Přesměrování napájení
Jsme chycení. Udržuj kurs.
Ten parchant.
Ketchume, pojď. Vypadni už. Běž.
- Cože? - Tak coje? Máš nějakej problém? Koukej mazat.
Máš tam ještě centrálu?
Zeptej se, jestli motory podvozku jsou sekvenční a jdou zatáhnout naráz?
Dobrý. Jdeme na to. Ať to funguje!
Jdi na druhou stranu.
Ty vole, ono to funguje!
Spálily se obvody. Nemám šťávu na zatažení.
Co přepojit hydraulické napájení východu na přistávací zařízení?
Zkusím to.
Dávej pozor! Chyť se mě za ruku!
- Funguje to. Jsi v pořádku? - Jo.
Kruci. Přepojujou napájení.
Jdeme. Ať nám nedojdou baterky.
No tak, ty parchante...
Podrž to.
Dobrý. Hak může jít třetí.
To je šílený...
Počkej, už to mám.
- Sakra, jedou na manuál. - Co to znamená?
- Že ten podvozek zatáhnou. - Za jak dlouho?
- Billy, hni se. - Ne, počkej. Vždyť se to už zatahuje.
- Tak polez, Billy. - Ne! Už nemáme čas.
- Billy, už musíš, pojď! - Nech ho, neriskuj to.
- Poklad 505, tady Nondýn... - Počkejte, Londýne, asi jsme to spravili.
Kruci, už to mají. Hejbe se to.
- Do prdele! - Zpátky, rychle.
- Billy, zvládneš to, jdeme. - Ne, Billy. Vrať se.
- Co to sakra vyvádí? - Do hajzlu, on se vrací.
Lano! Uřízni ho, vole!
Sakra!
- Co to Billy sakra dělal? - Já nevím.
Sakra, je to hnus.
- Ty ses vůbec nic nenaučil, Daltry. - Nech toho, Brooksi.
Jsi nenažranej. Nesoustředíš se. Někdo tu přijde k úrazu.
Do prdele, ty mě nepoučuj. Já udělal, co jsem měl.
Jo, zabils ho.
Dobrý... Zpátky.
Měl ty hlasový záznamy a půlku pytlů na peníze.
Vždycky musí bejt po tvým.
- Brooksův zákon. I ta tvoje opička skáče, jak pískáš. - Daltry!
Co?
Tím končíš.
Dostáváte příplatky za rozčilování?
- Je to v pořádku, pane? - Jo, na 100%. - Co to způsobilo?
Statická elektřina. To zjistíme až po přistání.
- Agente Mathesone, vypadáte roztřeseně. - Já? Ne, v pohodě. Pevnej jak skála.
Kapitáne, mám dotaz.
Dají se ty podvozky zase vysunout, viďte?
- Možná budem muset přistát na břiše. Ne, bude to dobrý. - Výborně...
Indikátory v pořádku, letíme rovnou do Ženevy. Děkuju, 11. 505 končí.
Sakra, dobrá práce. Trochu jí přidáme.
- Co nám chybí? - Půlka baterií. Oxid uhličitej. Spálil se počítač.
- Sakra. - Přišli jsme o lano.
To je jedno, když se nemůžeme vlámat do toho trezoru.
Tak to vemem silou.
Nanosíme ty kufry s prachama dolů, přinutíme je otevřít a zamknem je.
Spustěj tichej alarm, pilot okamžitě přistane...
- a v životě to nedokážem vyložit včas. - Každej alarm má slabinu.
Lidskej faktor.
Třeba domovní alarmy. Otevřeš okno, spustí se alarm.
Co uděláš?
Odpojíš to. Vypneš alarm...
a nastavíš ho tak, aby se nespouštěl, když větráš.
Máme ten alarm spustit sami?
- Pronikneš do toho systému? - Jen najít správnej drát.
Tak počkej. Tohle není barák. To je trezor.
S jedněma dveřma a bez oken.
Tak si nějaký uděláme.
- Jak víš, že to bude fungovat? - Nevím. Musíme prostě věřit.
Jak dlouho to budeš muset vrtat? - Dokud se nedostaneme do toho trezoru.
- Nejvejš tři čtyři minuty. Kamery jsou ještě funkční? - Jo.
- Kde chceš to svý okno? - Já nevím.
Ketchume, pojď sem.
Ta baterie na tohle nestačí. Ta ocel je palec tlustá.
Kdo říkal něco o bateriích?
Hydraulika. Napojíme se na jejich hydrauliku.
Jo. Jestli ji najdeme.
Je to na tobě.
- Na. - Díky. Už mi umrzaj nohy.
Na.
- Vem si to. - Co to je?
- Hřebíček. - Co?
- Hřebíček, skořice. Pomáhá to. - Díky.
Dobrý.
Tak jo.
Tamhle se to spouští. Nezapomeň vypnout ten ventil vpravo, než to zapojíš.
No tak.
- Sakra! Teče to všude kolem. - Co to vyvádíš?
Ten ventil jsem vypnul. Ten vpravo. Krucinál.
- U pravý nádrže. - Ale jsou dva. Horní nebo spodní? - Máš na něm ruku.
Tenhle? Dobře. Říkals pravej, do pr... Dobrý, už to je.
Bezva. Tak se podíváme, co tu máme.
- Kluci, všichni připravený? - Jo, jsou na pozicích.
Takže, na můj povel. Teď.
Aktivováno.
Nereagujou.
- Dej jim minutku. - No tak...
Jo, hochu. To nasere.
- Jdu do kuchyně. Chceš něco? - Ne.
Třeba kapesníček na slzičky? Ne?
Hele, zbláznil se ti terminál.
Počkej... Agente Mathesone.
- Mathesone. - No? - Máme tu poplach. Vloupání.
- Tak to zkuste resetovat. - Neměli bychom se tam podívat?
Turbulence nejspíš uvolnily senzor u trezoru. Resetujte to.
Vidíte?
- Sakra. Musím do toho praštit. - Znova? Ne, to je moc riskantní.
- Nemáme na vybranou. - Jestli na nás přijdou, je konec.
- Ještě jednou. - Dobře. Tak dělej.
- Dobrý. Co se děje? - Nereagujou, nic. Počkej!
- Dobrý. Už to jede. - Počkej, až to vypne.
Máme přece nejdřív provést vizuální inspekci trezoru a pak to resetovat.
- Co tam uvidíme? Jenom peníze. - Máte pravdu. Jsem asi strašpytel.
Jen jsem myslela, že by bylo fajn se protáhnout.
A můžete mi ještě jednou ukázat, jak se ten sejf otvírá.
- Taky bych se rád protáh. - Skvělý.
Jeď...!
Teď!
- Takže vy školíte všechny nové agenty? - Úplně všechny.
Teď prošli kolem mě.
- Daltry, zastav to! - A co děláte mimo práci? Zabydlujete se?
- Matheson, Jerry V.S - Santiago 911.
- Nech toho. - Daltry, přestaň. - Neboj se. Už to mám...
Vstupní kód.
- Taky vám nějaký dají. - Už mi ho dali. - Dobře.
Zdá se, že je všechno v pořádku.
- Nejspíš je to jenom uvolněný drát. - Asi máte pravdu.
Mám vám ještě jednou ukázat tu sekvenci?
Určitě.
Až po vás.
- Je celá vaše, jestli chcete. - Vážně? - Jo.
- Blazeová, Rebecca, ověřeno. - Rozmarýn 13-7.
Identifikace souhlasí. Vypínám alarm.
- Kolik myslíš? - Asi tak... 250 milionů.
Plus minus pár set tisíc.
Tak do práce.
- Musíme najít nějakej kabel. - Půjdu s tebou.
Brooksi, udělej pro mě něco. Dej mi slib, jen tentokrát.
- Sliby nedávám. - Drž se dál od Daltryho, ano? Je to hajzl.
Aspoň že se nezměnil. Myslím, že tím je to daný.
- Nemluvě o Billyho tetování. - Jak to myslíš?
- Už jsem se s ním setkal. - V tom muzeu.
- Sofie taky? - To bych neřek.
Newcastle je hajzl, ale ne podrazák.
- A co s tím uděláš? - To nevím.
Takže musíme změnit plán.
- Plán je plán. Nemění se. - Bez nich bysme se do toho trezoru nedostali.
Co prosím?
Jen říkám... Svůj podíl si zasloužili.
Všechno pozavírej, vracíme se.
Až ten poklop vyrazíme, budeme mít asi čtvrt hodiny.
Až budou prachy dole, Sofie jde první.
- Já půjdu druhej a vy za námi. - Druhej půjde jeden z nás.
Billy je mrtvej. Všechno je jinak.
- Takhle jsme to neplánovali. - No, ale bude to tak.
- Kde je ta důvěra, o kterou jste loudili? - Ta je u peněz.
Fajn. Balíme.
- Pěnkavo, tady Havran. Slyšíte mě? - Jo. - Připravte se na přestup.
- Rozumím. - No tak.
Držte si kalhoty.
- Máme tam nějakou dekompresi. - Klesám na deset tisíc. Volám centrálu.
Poklad 505, klesá nám tlak v kabině. Jdeme na tisíc stop.
- Opakuji, tady Poklad 505. - Můžem? - Jo.
- Rozumím. Musím se dostat do trezoru. - Já tam jdu.
Půjdem všichni.
Jdeme na to. Drž to pevně.
Takže na tři. Raz, dva, tři.
- Dobrý, tlak se vyrovnává. - Vezmi řízení. - Jo.
Rychle. Dělejte.
- Doleva...! - No jo...
- No tak, Winky? - Jo.
Mám to. Dobrý. Pošli je. Jedem.
Ozvi se, Havrane. Tady Poštolka. Ozvi se. Můžem začít s převodem.
- Dělej...! - Dobře, tak pojď.
- Glazeová, Rebecca. Ověřeno. - Rozmarýn 13-7. - Vložte kód.
Já to zkusím, pusťte mě.
- Sakra. - Umíte to rozbít?
Přines beranidlo.
Javiere!
Jsme boháči...
- Rozumím. Frank už to nese. - Je to tu bezpečný?
Podle toho, co je na druhý straně.
Radši byste měli couvnout.
- Už jsou tu. - Vyndávejte ty pytle.
Pohněte s těma prachama. Hněte sebou.
Pusť mě k tomu.
Zahoďte to.
- Jak originální! - To sis celý vymyslel sám nebo ti s tím pomoh Newcastle?
Pusť to! Sofie, mazej první.
- Sofie. - Ať si to rozmyslí sama.
Drž hubu! Sofie.
- Sakra. - Ani se nehni!
Jenom klid.
Musím ti zaplatit. Prohrál jsem sázku.
Měl jsi pravdu. Fakt jsem si myslel, že se jí líbím.
- Na tyhle ženský si musíš dávat bacha. - Drž hubu!
Brooksi!
- Co to děláte? - Nepůjdu tam vyzbrojená jen úsměvem.
Ty zasranej idiote! Co je to s tebou?
Nech toho...!
Vypadnem odsud!
Proboha!
Daltry, ne! Nech toho!
- Nech mě! - Co se to sakra děje?
- Daltry, co to děláš? - Už dost, je konec. Hotovo.
- Daltry, ne! - Co to sakra děláš?
Co je sakra zas tohle? Kurva.
Tak ony to jsou jen peníze, co?
Do prdele...
Bělehrad, Jugoslávie.
- Kde je to auto? - Řekla jsem, aby tu kroužili.
Pomozte mi, almužničku...
- Daltry, co...? - Máš nějakej problém? - Je to v prdeli. Kde je to auto?
- Měli jezdit do kruhu. - Na, vem si... - Žehnej vám bůh.
Žádný teplíčko.
Vypadáš děsně. Nechtěli jste někam jet beze mě, že ne?
Jaký to je bejt milionáři?
- A kde jsou kluci? - Javier šel pro auto. - Nezvládli to.
- Nějak se to zvrtlo. - Jak to myslíš, zvrtlo?
- To ti řeknu potom. - Tamhle je auto.
Javiere!
Ani se nehněte. Počkáme.
Jestli chtějí nás, hned nám nasaděj náramky.
Bombovej útok.
Tamhle je, jdeme.
- Co to sakra bylo? - Dělejte. Všude jsou poldové.
Říkám jen, že příště si vyberem někoho vzdálenějšího.
Příště je příště.
Rio Bravo, zahoď tu flintu. Detektor kovů.
Jdeme...
- Ahoj. Jak se máte, příteli? - Dobře. Co se tu děje?
- To nic. Jen trochu zdržení. Možná je tam bomba. - Bomba?
Policajti tu budou každou chvíli. Pojďte pryč. Vrátíme se, až se to uklidní.
Máme čas.
- Vrátíme se. Tak za hodinu a půl. - Nejspíš nějaký vtipálek. Takových je...
Vtip, jo?
- Bože. Nesnáším poldy. - Hlavně nezastavuj...
- Co to je? Proč ty krámy sakra pípaj? - Já nevím. - Vypni to...
Ten mobil.
Nestřílejte!
Co to říkal?
Položte to. Zvedněte ruce. Hned!
Tam nic není. Nechte mě.
Všichni ven! Rychle!
Pojď sem!
Ty! To je on.
- Tos byl ty? - Já? - On!
- Co jako? - Zavolals na nás policajty. - Zmlkni!
To není bomba. To jsou mý prachy.
Sofie, kam půjdeme? Co budeme dělat?
- Prostě zmizíme. - Tak pojď.
To je vtip.
Okradli nás. Dva bombový útoky za hodinu. To je blbost.
- Hlavně jeď pryč. - Žádný problém. - Kdo se s tebou sakra baví?
- Proč to tak trvá? - Ticho.
Žádná bomba tam není. Už by tady měli bejt.
Naše tašky.
Co budem dělat?
Tak jo. Co to dělaj?
To tu chceš jen tak stát? To je blbost.
- Nebudu ti to opakovat. - Co budem dělat? - Co předtím.
Sakra.
To jsou mý prachy! Moje Prachy!
Moje prachy...!
Sakra.
- Almužničku... - Jdi do hajzlu.
- Daltry. - O co ti zas jde? - Ten zasranej žebrák.
- Proč sakra všechny ty krámy pípaj? - Já nevím. - Je to bomba.
- Naše tašky. - Co budem dělat? - To, co předtím.
Pomalu.
Víš, co jsem zjistil? Ty s Billym jste mi vzali ten meč.
To se nedělá.
Neříkals mi jednou, že není slušný na lidi zapomínat?
- Taky není slušný na ně mířit. - Myslela jsem, že jste mrtvý.
Tvůj brácha je hnusnej smrad.
Kolik jste vyhodili?
- Všechno, co nepoberem. - Pořád je to dost.
Hotovo?
- Na co čekáme? - Určitě je to všechno?
Hej!
Nechceš... svézt?